Valget af Donald Trump som kommende præsident har skabt en del panik. Meget mere end hvis Hillary Clinton havde fået mandat til at videreføre USAs velkendte krigspolitik - så for fredsfolk ville en ny Clinton heller ikke have udløst begejstring og støtte. Men hvad en præsident Trump reelt kommer til at stå for, vil først den kommende tid give klart bud på.
Præsident Barack Obama bruger nu tid på at
skærpe
reglerne for drone-likvideringer og
berolige
NATO, der
frygter
for Trumps og Putins angiveligt
venskabelige
forhold, samt for Trumps besynderlige udtalelser om betaling for USAs baser og lignende. Trump har spredt rigeligt med usikkerhed, ikke mindst da hans ofte helt modstridende holdninger jævnligt skifter, og da hans
påstande
oftest ikke kan dokumenteres.
Næsten
trefjerdedele af vælgerne stemte ikke på Trump, da halvdelen af vælgerne ikke deltog i valget. Clinton fik faktisk flest stemmer, men valgsystemets geografiske justering gav Trump posten - det samme skete for Bush-regeringen.
Generelt blev begge kandidater vurderet som den mest ufordelagtige mulighed af
60 procent af vælgerne.
Mere end
fem
procent stemte på de mange andre helt chanceløse kandidater, hvor af en del havde et langt klarere
fredsbudskab.
Trusler fra cyberangreb under valget
Under valgkampen spillede WikiLeaks en meget ensidig rolle ved direkte at køre
kampagne
kun mod Clinton.
Diverse hacks gav interessante indblik i Demokraternes beslutningsproces og strategi vendt mod Bernie Sanders.
Mere farligt blev det, da alle disse hacks officielt blev
erklæret
som cyberangreb under direkte kontrol af præsident Putin - og at USA planlagde et
modangreb. Der er dog slet ikke fremlagt nogen
beviser på Putins indblanding, bortset fra at en del hacks kan spores til tilfældige hackere i Rusland.
Det er samme enige broderskab af officielle
efterretningsfolk,
der nu afslører Putins personlige fingeraftryk på tasterne, som tidligere
skråsikkert,
fandt masseødelæggelsesvåben i Irak, så
skepsis
er på sin plads - og uro over de mulige konsekvenser. I stedet burde eksperterne tjekke det virkelig
hack
af valgsystemet, som er det fastlåste topartisystem, pengemagtens nu helt lovlige pression, samt nedlagte stemmesteder til altovervejende republikansk fordel.
Styrken ved valgsystemet i USA er interessant nok, at ingen har et samlet
overblik
over valgsteder. Kontrollen starter nedefra på lokalt niveau, så der er ingen centrale knapper at dreje på, som ikke bagefter kan
tjekkes.
Rent logisk vil det
kræve
et så stort korps af informerede aktører til hver eneste boks, at et topstyret angreb ikke kan skjules.
Hillary Clinton: Den legendariske høg
![image](_gifs/clintonbomb.jpg)
Clinton burde have haft det nemt med en så skræmmende og usammenhængende modkandidat som Trump. Men Hillary Clinton er en velkendt høg, og fredsduen i hende er svær at få øje på, når hun selv under valgkampen
sagde, at "
We're going to watch Iran like the proverbial hawk". Med den slags udmeldinger får det ikke megen vægt, at hun nu
fortryder
sin stemme for
Irakkrigen
i 2003.
Hun har pralet med sit nære venskab med en
krigsforbryder
som Henry Kissinger, og mange af den sidste
Bush-regerings
militærfolk
bakker
op bag hende. Det samme gør
Obama,
der har givet Nobel-komiteen gode
grunde
til at
fortryde
tildelingen af Fredsprisen.
Hillary Clinton var udenrigsminister under
Obama
i dennes første fire år, og hendes beslutninger fra den tid var hende sjældent til gavn under valgkampen - ikke mindst den skamredne sag om hun kunne have forhindret et angreb mod et CIA-kontor i den libyske storby
Benghazi.
Under præsident George W. Bush var U.S. Special Operations Forces på opgave i hele 60 lande. Under Obama er tallet mere end fordoblet, så USA nu er på hemmelig mission eller i direkte krigsoperationer i
135 lande. Gennem de sidste otte år har USA udført større angreb mod otte nationer: Afghanistan, Iran, Irak, Libyen, Pakistan, Somalia, Syrien og Yemen.
Bernie Sanders: Et uventet budskab om fred
Undervejs i den langstrakte valgkamp blev Trump og Clinton presset fra Bernie Sanders, der overraskede alle ved at kunne samle
millioner
under et budskab om
No More Wars
og socialisme. Sanders stemte nej til Irakkrigene, men har generelt en mere flimrende praksis. Han stemte i 2003 for
støtte
til præsident Bushs "
decisive action in the conduct of military operations in Iraq as part of the ongoing Global War on Terrorism". Det blev også et
ja
til angrebet på Afghanistan efter 9-11.
Sanders modsatte sig heller ikke de udvidelser af præsidenters mandat til at føre krig, som senest Obama har
udnyttet
grundigt. Sanders har også
takket
ja til de arbejdspladser, som
produktionen
af kampflyet F-35 har bragt hans hjemstat. Han er reelt nok ikke meget mere af en fredsaktivist, end Helle Thorning er det - og ikke mere socialist end Lars Løkke Rasmussen. Men selv så små skridt rækker langt i USA, og hans drøm om at importere den skandinaviske velfærdsstat kunne have betydet en solid og positiv ændring for USA og Verden.
Donald Trump: Bekvem militærnægtelse
Både Clinton og Trump kunne følge Sanders overraskende langt, for sjældent har der lydt så kritiske røster om USAs krige. Og det med holdninger, der tidligere ville have medført omgående
udmeldelse
af valgkampen
- selvom tanken bag for det meste kun er renlivet
protektionisme
under parolen
USA First. Trump havde desuden sneget sig helt uden om militærtjeneste på grund af en påstået fodskade, der dog ikke hindrede ham i at spille
football - og stort set ikke blev nævnt nu.
Trump
erklærede
direkte, at hans udenrigspolitik ville fokusere på diplomati, ikke ødelæggelse - i modsætning til Clintons: "
Hillary Clinton's legacy in Iraq, Libya, and Syria has produced only turmoil and suffering". Trump gik også imod USAs hidtidige nationalsport med at fjerne besværligere regenter: "
The current strategy of toppling regimes, with no plan for what to do the day after, only produces power vacuums that are filled by terrorists."
Præsiden Trump: Grib deres olie!
![image](_gifs/trumpbomb.jpg)
Fremtiden ser altså lysere ud under præsident Trump, kunne en
lidt
for
hurtig
konklusion lyde. For Trump har det med grundigt at modsige sig selv, og har derfor også krævet krig mod Iran over
bagateller. Han mener USA er for blødsødne over for terrorister, og praler med en hemmelig plan mod ISIL, som er bedre end alle generalernes.
Generelt vil han
bombe
ISIL
sønder
og sammen,
knock the hell out of ISIL, blæse på alle
konventioner
og igen bruge
tortur
- samt sørge for specielt at ramme terroristernes
koner
og børn. Og mens USA alligevel sidder tungt på de nu befriede områder, bør de snuppe
olien
med sig hjem som belønning.
Det bliver fortsat fejlagtigt fremhævet som et plus, at Trump som milliardær kun er i lommen på sig selv. Men Trump bidrog kun med
småpenge,
og hans rigere
bagmænd
er nu ved at få regeringsposter. Hans økonomiske interesser er underligt nok fortsat skjulte, men der er fundet tydelige spor på at hans forretningsimperium er stærkt forgældet. Trump har massive lån fra
Rusland,
hvilket naturligvis gør ham sårbar i rollen som præsident. Disse oplysninger er ikke blevet lagt åbent frem, men gravet op af dygtige journalister.
Sikkerhed for dyr oprustning
Trump vil opruste USAs forsvar på alle fronter, i en grad som militæret slet ikke kan se
meningen
med. Samtidig skal nogle konflikter have lov til at passe sig selv, og til hjælp bør nogle af de regionale magter som Japan og Sydkorea selv have
atomvåben.
Den udmelding kom dagen efter at hans rådgivere havde haft en lang samtale med ham om emnet, så han forsikrede nu også om, at "
The last person to use nuclear would be Donald Trump. That's the way I feel. I think it is a horrible thing." På trods af dette har Trump også sagt, at atombomber kan bruges mod ISIL - og når vi nu har dem også
ved
mindre konflikter i Europa.
Men da Trump efter valget fremlagde en plan for sine første 100 dage,
manglede
stort set alle hans faste talepunkter fra kampagnen, inklusive muren mod Mexico og indrejseforbud for muslimer. Samtidig holdt han møde med et muligt kabinetsmedlem, der er kendt for sine
krasbørstige
planer om at rense USA for udokumenterede immigranter, samt registrere alle
muslimer. En anden Trump-støtte argumenterede med at USA under 2. Verdenskrig havde
tvangsflyttet
alle med japansk baggrund til interneringslejre, så der var gode fortilfælde at efterligne...
Med Trumps permanent blafrende holdningsskift, er intet givet. Trump har dog et fast talepunkt, hvor han er mere på linje med alle sine forgængere, nemlig at Verdens borgere ikke
betaler
nok for USAs beskyttelse. Ikke mindst lande med baser bør betale mere for glæden ved at have dem - og absolut ingen snak om husleje eller ordentlig
oprydning. Trump har dog trumfet over ved at så tvivl om USAs vilje til at leve op til NATOs såkaldte musketer-ed, men der er helt sikkert, at presset fortsætter for at hæve Europas bidrag til NATO.
Din regning kan blive 1000 kroner om måneden
For Danmark svarer målsætningen om et
forsvarsbudget
på mere end to procent af bruttonationalproduktet stort set til en fordobling. Beløbet kan modsvares af nedskæringer, som også vil kunne mærkes i mindre velbeslåede husholdninger. Samlet for en familie bliver det i omegnen af
tusind
kroner mere hver eneste måned i øget støtte til det militære apparat. Herhjemme har De Konservative kravet med til de aktuelle regeringsforhandlinger, og i diskussionerne op til næste års forsvarsforlig.
Hvad USA foretager sig, har konsekvenser i det meste af verden. En figur som Trump er trods alt et brud på sædvanen - men han ser pt ud til at ville
fylde
sin administration med de gammelkendte
høge
og
lobbyister, der
plejer
at sidde der. Det er værd at huske på, at præsidentposten ikke er enevældig. Alle beslutninger skal efter diverse procedurer godkendes af Senatet, mens Kongressen står for lovgivningen.
Embedsmænd og
officerer
er underlagt landets love, så der er en lang række tjek i beslutningsprocesserne - hvilket så tidligere alligevel
ikke
har hindret krig og øvrige kriminelle handlinger fra at ske. Positivt set må der blot heppes på den Trump der ønsker
diplomati og ikke ødelæggelse - og krydses fingre for at den (atom)bombeglade variant af Trump ikke dominerer i hans rodede sind, når alverdens problemer bliver lagt frem på præsidentens skrivebord.
Og kampen for fred fortsætter ihærdigt...